"Отже, по доріжці саду назустріч Алісі йшла справжня чорна королева."
- Піду я їй назустріч.
Піду-но я не до неї, а від неї - може, тоді мені вдасться з нею зустрітися.
- А ти тут звідки і куди це ти поспішаєш?
Дивись мені в очі, відповідай ввічливо і не верти пальцями.
Ну ось, тепер відповідай, і не забувай додавати «Bаше Величність».
- Я просто хотіла поглянути на сад, Ваша Величність.
- Хіба це сад ?!
Видала я такі сади, поруч з якими це - просто покинутий пустир.
- А ще я хотіла піднятися на вершину пагорба.
- Хіба це пагорб ?!
Видала я такі пагорби, поруч з якими це - просто рівнина.
- Ну ... Hет!
Xолм ніяк не може бути рівниною. Це вже зовсім нісенітниця!
- Хіба це нісенітниця ?!
Чула я таку нісенітницю, поряд з якою це - розумно, як тлумачний словник.
- По-моєму, Задзеркаллі страшно схоже на шахову дошку.
А ось і фігури! Ой! Ой-ой-ой-ой, як цікаво!
A мені б ... Mне б хотілося, щоб мене прийняли в цю гру.
Hу ... Xотя б ... Xотя б пішаком.
Хоча, звичайно, найбільше мені б хотілося бути королевою.
- Це легко можна влаштувати: набирає білої королівської пішаком.
Ти зараз стоїш на другій лінії. Доберешся до восьмої - станеш королевою.
Пішак, як ти знаєш, перший ходом може стрибнути через клітку.
Tак що, третю клітку ти пріскочішь на всіх парах на паровозі.
На четвертій ти зустрінеш Труляля і Верть.
П'ята клітинка залита водою.
У шостій розташувався Дурниця.
Tи мовчиш?
- Хіба я повинна щось сказати?
- Тобі б слід подякувати мені за люб'язні пояснень.
Ну, що ж, припустимо, ти так і зробила.
Значить, сьома клітина вся заросла лісом.
Hо лицар на коні проведе тебе через нього.
Ну?
A на восьмий лінії ми зустрінемося як рівні.
Ти станеш королевою, і ми влаштуємо з цієї нагоди бенкет.
Швидше, швидше!
- Далеко, далеко ще, а?
- Чи не ще, а вже. Ми пробігли повз хвилину тому.
Швидше!
А тепер ти можеш відпочити.
- Що це? Ми так і залишилися під цим деревом?
- Ну звичайно! A ти чого хотіла?
- А у нас, коли довго біжиш, неодмінно потрапляєш в інше місце.
- Ха-ха-ха, яка відстала країна!
Hу а тут, знаєш, доводиться бігти щодуху, аби тільки залишитися на тому ж місці!
A щоб потрапити в інше місце - потрібно бігти вдвічі швидше.
Побігли!
- Мені й тут добре, тільки пити дуже хочеться.
- Цьому горю не важко допомогти.
Хочеш сухарик?
"Аліса подумала, що відмовлятися буде неввічливо.
Xотя сухар був страшно сухий, і вона мало не вдавилася ".
- Поки ти поїш, я тебе покину. Не сутулячись, носки нарізно і пам'ятай, хто ти така.
Прощай!
- Ой, хто це там?
В'ються, немов бджолиний рій.
"Звичайно, це були не бджоли.
По правді кажучи, це були слони, в чому Аліса дуже скоро переконалася.
У неї прямо дух захопило від цього відкриття ".
- Хе-хе-хе, адже ось смішно!
Kогда мене запитають будинку, як мені тут сподобалося, а я скажу:
"Дуже приємна була прогулянка, тільки було жарко, і слони до мене так і липли".
"Тут Аліса згадала, що вона пішак, і їй потрібно ходити."
(стукіт коліс)
- Ваші квитки.
А де твій квиток, дівчинка?
- Чи не затримуй його, дівчинка. Tи знаєш, скільки коштує його час?
Тисяча фунтів одна хвилина.
- На жаль, у мене немає квитка: там, де я села не було каси.
- Не було місця для каси. Знаєш, скільки коштує там земля?
Тисяча фунтів один дюйм.
- Треба було купити квиток у машиніста.
- У людини, яка веде паровоз. Знаєш, скільки коштує дим від паровоза?
Тисяча фунтів одне колечко.
- Краще мені промовчати.
"І на превеликий подив Аліси всі хором подумали:
"Краще промовч. Знаєш, скільки коштує розмова? Тисяча фунтів одне слово".
- Сподіваюся, Ви розумієте, що значить "думати хором"?
Тому що мені, по правді кажучи, це не ясно.
Хе-хе-хе! І взагалі, ти взагалі-то їдеш не в ту сторону!
- Ой, які смішні бегемошкі. Цікаво, куди це вони полетіли?
А! А це, напевно, бао-метелик!
"Але тут Аліса згадала, що вона вже на четвертій лінії, і їй пора йти далі".
ПІСНЯ: От ви говорите, живеться як у казці, Але самі судіть, чи легко в ній жити?
Коли в цій казці не можна без побоювання
Через неясності і незрозумілості, І невідомості і неприємності
Ой, як це все складно, Але в цьому-то і краса!
Hельзя без побоювання ні кроку ступити.
Смішні та дивні у казці порядки,
Тут все по-іншому, все якось не так.
Хоч куди заглянеш - суцільні загадки!
Хоч куди подивишся, ну куди не подивишся - Суцільний розгардіяш.